Kolumbia
Soha nem jártam még ezelőtt Dél-Amerikában. Kellően izgalmas, érdekes és – Magyarországról nézve – egzotikus úticél, ahová azért nem járunk turistáskodni, mert komoly anyagi erőfeszítést igényel az ideutazás. A fapados légitársaságok korában pedig számos közelebbi vonzó ország vagy város aprópénzből elérhető. Kellett a koronavírus-járvány alatti kényszerű bezártság, a megváltozott életritmus, hogy megszülessen bennem a terv. Úgy alakult, hogy fél évre kértem és kaptam fizetés nélküli szabadságot a munkahelyemtől (komolyan foglalkoztam a 12 hónapos kintléttel is), aztán kikristályosodott az indulás napja: december 1-je.
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221215_170710-1024x577.jpg)
A felkészülés
Egyik alapolvasmányom a Panamericana blog volt, melyet 10 éve írt az akkori Indexre Bede Márton újságíró. Akkoriban nem olvastam a folytatásos utazási beszámolót, nem is emlékszem már, hogy akadtam rá. A fél év arra tűnik elegendőnek, hogy Dél-Amerika biztonságos országait (Venezuela kiesett) hátizsákkal bejárjam, a karibi térség szigetei és Közép-Amerika így sajnos kimarad.
Spanyolul kezdtem tanulni, tudván, hogy az angollal a legtöbb helyen semmit sem fogok érni. A kezdeti lelkesedés februárban lohadt le, így az ittlétre marad az alapfokú nyelvtudás elsajátítása. Jó hír, hogy a szövegértésem sokat javult három hét alatt. Mikor meglett a repülőjegy Bogotába, az útvonal is kialakult: északról dél felé az Andok vonulatát követve, majd az U jobb szárát is megrajzolom. A csomópontok is megvannak, amiket látni szeretnék, a részleteket útközben dolgozom ki. A hosszú buszutak jó alkalmat biztosítanak erre, meg a blogolásra is. Beszereztem egy csomó oltást, nemzetközi jogosítványt, megvettem a szükséges tárgyakat (nagy hátizsák, túracipő és -szandál, rövidnadrággá alakítható hosszúnadrágok stb.). Elrendeztem budapesti dolgaimat, igyekeztem mindent lezárni az indulásig. Ez kellő elfoglaltságot adott az utolsó hónapokra.
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221219_081248-1024x577.jpg)
Escobar és Botero földjén
Három hetet töltöttem Kolumbiában, ott gyűjtöttem be az első élményeim. Melyek egyértelműen pozitívak: az ország a turisták számára is biztonságos, ha kellően körültekintőek vagyunk. Múltjából fakadóan még mindig sokkal rosszabb a híre Kolumbiának, mint amit a valóság mutat. Minden a terveim szerint alakult, tartottam az útitervet, és ami a lényeg: sok szép helyre jutottam el, értékes embereket ismertem meg.
Azt találtam ki, hogy annak az országnak az irodalmát olvasom majd, amelyikben éppen tartózkodom. E-könyvolvasómon így először a Becsapódást nyitottam meg, Juan Gabriel Vásquez 2011-es regényét. A könyv főként Bogotában játszódik, első állomáshelyemen. Különleges élmény volt úgy olvasni, hogy rengeteg helyszínt beazonosítottam, sőt, épp az olvasás napján jártam ott. Gyalog felmentem például a Monserrate hegyre, ahová a könyv két szereplője a drótkötélpályán jutott fel. Véletlenül fedeztem fel a La Candelaria negyedben sétálva a Költészet Házát (José Antonio Silva költő egykori lakóházát), ahol a cselekmény szempontjából fontos hangfelvételt hallgat meg az egyik szereplő. Az irodalmilag is értékes olvasmány így még nagyobb élményt okozott. A neves thai rendező, Apichatpong Weerasethakul Memoria című 2021-es filmjének is fontos helyszíne Bogota, előre elterveztem, hogy elmegyek az egyik városi parkban található Kopernikusz szoborhoz, melynek talapzatánál a film főhősét játszó Tilda Swinton is ücsörgött. És ha már filmek: a négynapos dzsungeltúrám alatt sokszor épp olyannak láttam a felhőbe burkolózó kolumbiai hegyeket, mint a Monosban, Alejandro Landes 2019-es mozijában.
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221204_131937-1024x577.jpg)
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221205_135422-577x1024.jpg)
Az Alföld Online olvasóit bizonyára jobban érdeklik a kulturális vonatkozások. Bogotában az ingyenes Botero és a fillérekért látogatható Arany Múzeum komoly értéket képvisel, mint ahogy Medellinben az Antioquia Múzeum, ahol nem csak a város 90 éves szülöttének, Fernando Boterónak a műveit érdemes megtekinteni. Hanem a modern kolumbiai kepzőművészetet bemutató színvonalas tárlatot is. A hagyományos belvárosi mozik szinte mindenhol bezártak a bevásárlóközpontok multiplexei miatt, de remélem, más országokban nem ennyire drámai a helyzet. Nem hagyhattam ki Aracatacát sem, García Márquez szülőfaluját, melyet a Száz év magány nyomán mindenki Macondo néven ismer. Létezik Macondo is, nincs messze Aracatacától, mely 60 kilométerre van a Karib-tenger partjától. Sajnos az eredeti szülőház nem maradt meg, a most látogatható épület az író gyermekkorában még álló ingatlan hiteles replikája. Ami eredeti, az a hátsó udvaron álló, ősöreg fa, melyhez – ha emlékeim nem csalnak – az egyik Buendiát hozzá is kötözték. Egy másik Gabo-regény, a Szerelemről és más démonokról, bár nincs kimondva, de minden bizonnyal a múltban nagyon fontos kikötővárosban, Cartagenában is játszódik. Itt volt szerencsém az Inkvizíció Múzeumban járni, mely több szálon is kapcsolódik a könyv cselekményéhez.
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221213_110027-1024x577.jpg)
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221203_172838-577x1024.jpg)
Hétköznapi tapasztalatok
A közlekedés még balkáni tapasztalatokkal felvértezve is kaotikus, gyalogosként a zebra sem jelent semmilyen védelmet, a szabályokat senki sem tartja be. Mégis működik a dolog, és ami fontos: semmi nyoma az otthoni frusztrált, ideges, egymást szidó közlekedési szereplőknek. Pedig lenne min felhúzniuk magukat. Ezt bátran eltanulhatnánk a nálunk rosszabb életszínvonalon élő kolumbiaiaktól. Rengeteg a motoros (olcsóbb, mint autózni), a kocsik közül is a kis fogyasztásúak az elterjedtek, illetve a Renault-ként forgalmazott Daciák. A helyiek teljesen egyértelműnek veszik, hogy az idegen ért és beszél spanyolul, így nem is próbálkoznak az angollal (persze tényleg nem beszélik a legtöbben). Mindenhonnan szól a hangos latin zene, a dalokat jól ismerik és szeretik az emberek. Meglepő a Motorola telefonok gyakori előfordulása, melyeket a nők gyakran a melltartójukban vagy a nadrágjuk korcában hordanak. Divatosak továbbá a meglepően nagy lencséjű szemüvegek. A férfiak a felnyírt frizurákra esküsznek, melyek a legkülönfélébb, hol előnyös, hol nagyon nem, irokéz hajzatokban öltenek testet.
Megszokott dolog – lehet, csak az ünnepek közeledtével – a járdákat elfoglaló árusok hosszú sora. Mozgóárusból is rengeteg van, ők a turistákat különösen szeretik. A ruha- vagy elektronikus cikkeket áruló boltok gyakran a járdán vásárlókat vadászó, mikrofonnal kihangosított kikiáltókat alkalmaznak, akik tovább növelik a hangzavart. Így aztán a városnézés könnyen egy lassított felvételű akadályversennyé alakulhat. Az északi, tengerparti részeken nyári hőség, a délebbi területeken kellemes, késő tavaszi idő van. A cartagenai városi parkban természetes látvány a fákon függeszkedő lajhár és iguána.
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221202_080130-1024x577.jpg)
A településeken is izgalmas napokat lehet tölteni, de számomra a legnagyobb élményt Az Elveszett Város nyújtotta, melyet egy négynapos szervezett túra keretében lehet meglátogatni, illetve Cocora Valley, ahol a gyönyörű tájat a világ legmagasabb pálmafái, a viaszpálmák teszik különlegessé. Az Elveszett Várost a tayronák építettek a 8–9. században a Sierra Nevada de Santa Marta hegység északnyugati lejtőjén, mintegy 1100 méteres tengerszint feletti magasságban. Becslések szerint fénykorában 4-10 ezer lakója lehetett, valószínűleg a spanyol hódítók megérkezése után pusztult el, majd a történelem viharai során feledésbe merült. 1975-ben kincsvadászok találtak rá, minden értéket elraboltak, kifosztva, lerombolva a helyet. Egy gyilkosság után jutott a hatóságok tudomására az elveszett város, melyet az újjáépítés után visszakaptak a tayronák leszármazottai, a wiwa és a kogi törzs tagjai. Paramilitáris csoportok uralták sokáig a térséget, így a turizmus csak az utóbbi kb. húsz évben pörgött fel.
![](https://alfoldonline.hu/wp-content/uploads/2022/12/20221202_104723-1024x426.jpg)
Cocora Valley Kolumbia leglátogatottabb kistelepüléséről, Salentóból érhető el 25 perces dzsipes utazással. Salento az ország kávétermesztő vidékének ékköve, onnan indulva számos ún. finca, vagyis kávéültetvény érhető el, ahol a turistákkal megismertetik a kávétermesztés és -előállítás lépéseit, a körbevezetés pedig kóstolással zárul.
Beszámolóm első része itt zárul, legközelebb Ecuadorban szerzett élményeim kerülnek terítékre.
(A fotókat a szerző készítette.)
Hozzászólások